Hanna-Leena Rissanen, esteettömyysasiamies, arkkitehti, Näkövammaisten keskusliitto ry
Esteetön aistiympäristö
Liiku terveemmäksi esteettä -seminaari Rovaniemi 12.5.2015

Vuoden 2015 aikana Suomessa kiinnitetään huomiota erityisesti liikkumisolosuhteiden esteettömyyteen. Tässä pitää ajatella esteettömyyttä laajemmin, muistaen aistiympäristön esteettömyyden haasteet koskien erityisesti näkö- ja kuulovammaisia henkilöitä.
Näkövammaiset henkilöt tarvitsevat tuntoon perustuvaa opastusta
Näkövammaisia ovat heikkonäköiset, vaikeasti heikkonäköiset ja sokeat henkilöt. Liikkuessaan näkövammainen henkilö käyttää apunaan kuulo- ja tunto- aistia sekä heikkonäköinen henkilö sen lisäksi näköään. Osa näkövammaisista henkilöistä liikkuu valkoisen kepin, osa opaskoiran tai avustajan kanssa.  
Näkövammaisten henkilöiden toimintaa helpottavat kontrastien, värityksen ja valaistuksen avulla helposti hahmotettavat tilat. Käsijohteet portaissa ja luiskissa turvaavat kulkua ja portaissa voidaan lisätä informaatioita käsijohteisiin pistekirjoituksella tai vaikkapa kerrosnumerot kohonappuloin. Tärkeimmät kulkureitit opastetaan ohjaavin tummuus- ja tuntokontrastiin perustuvin merkinnöin. Reitin muutoskohdat kohdat ja yllättävät tasoerot merkitään nappulalaatoin. Yllättäviä esteitä ei voi havaita valkoisen kepin avulla vyötärötason yläpuolella ja ne aiheuttavat näkövammaiselle todellisen vaaran; mm portaan alle ohjautuminen tulee aina estää kaitein tai kalustein. Hissin käyttö voi näkövammaiselta estyä, jos hissin painikkeissa ei ole kohonumeroita eikä anna ääneen perustuvaa ilmoitusta kerroksesta.
Näkövammaiset tarvitsevat hyvillä kontrasteilla varustettujen visuaalisten opasteiden lisäksi sekä kuuloon että tuntoon perustuvia ja opasteita. Tunnusteltavissa opasteissa kerrotaan kohokuvioiden ja pistekirjoituksen avulla sama visuaalinen tieto; myös symbolit tehdään koholla tunnusteltaviksi auttamaan erityisesti heikkonäköisiä. Aikuisena sokeutuneet henkilöt hyötyvät usein kohokirjoituksesta, jos eivät pysty lukemaan pistekirjoitusta. Kohokirjaimien tunnusteltava kokovaatimus on 15-20mm, jolloin tekstistä tulee hyvin tilaa vaativaa ja vain lyhyitä sanoja / tekstejä voi tuottaa tällä tavoin. Kohokartoissa ja ohjeissa tekstien tulee olla pistekirjoituksella sekä normaalitekstinä esimerkiksi kaiverrettuna. 
Esteetön aistiympäristö palvelee myös kuulovammaisia henkilöitä
Kuulovammaisia ovat huonokuuloiset, kuurot ja kuuroutuneet henkilöt. Kuulonsa aikuisena menettäneet henkilöt käyttävät kommunikoinnissa huuliolukua, kirjoitusta / tekstityksiä sekä viitottua puhetta. Kuurojen käyttämä kieli on viittomakieli. Kuulonäkövamma on vakava yhdistelmä vamma, joka rajoittaa monin tavoin toimimista. Kuurosokeista pieni osa on täysin kuurosokeita. Tuntoaistiin perustuvat opasteet ovat kuulonäkövammaisille ainoa varmimmin toimiva apu suunnistautumisessa j a informaation saannissa. Jatkuvasta helposti havaittavasta esteettömästä opastuksesta hyötyvät kaikki kuulo- ja näkövammaiset. Hyvin suunniteltu visuaalinen viestintä on kuulovammaisille henkilöille välttämätöntä, koska ohjeiden kysyminen voi olla monessa tilanteessa mahdotonta.
Hyvä akustiikka ja äänentoisto, melun vaimennus sekä tasainen, häikäisemätön valaistus helpottavat niin kuulo- kuin näkövammaistenkin toimintaa. Kuulovammaisten kommunikointi hankaloituu, jos puhujan kasvot tai viittomakieltä käyttävä henkilö on pimennossa tai vasta-valossa. Huonokuuloisten apuna voidaan kyttää induktiosilmukkajärjestelmää, joka vahvistaa mikrofonin kautta puhutut äänet häiriöttä kuulolaitteeseen, joten puheesta saa selvää, vaikka taustalla olisi melua tai musiikkia.
Ikääntyminen vaikeuttaa aistien käyttöä
Ikääntyneiden henkilöiden määrä lisääntyy lähivuosikymmeninä voimakkaasti, yli 65-vuotiaiden osuus väestöstä nousee 25 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä. Ikääntyessä aistien käyttö usein hankaloituu, mikä lisää entisestään tarvetta liikuntapaikkojen esteettömyydelle. Ikääntymisen myötä näön tarkkuus heikkenee, valontarve kasvaa ja toisaalta häikäistymisherkkyys lisääntyy silmän optisten muutosten vuoksi. Suuret valaistuserot tilojen välillä aiheuttavat hankaluuksia ja silmän sopeutuminen valotason muutoksiin on usein hankaluutena. 
Usein valaistuksessa on suurin ongelma hallitsematon häikäistymistä aiheuttava luonnonvalo, joka tulvii suurista ikkunoista ja heijastelee kiiltävillä pinnoilla. Urheilutiloissa tulee ikkunoiden tarve ja sijoittelu miettiä tarkoin, koska koko urheilusuoritus voi häiriintyä näköesteen vuoksi. Värit, valot ja kontrastit kuuluvat aina yhteen. Hyvin tummat pinnat imevät kaiken valon; toisaalta vaaleissa kontrastittomissa tiloissa toiminen voi olla heikosti näkeville mahdotonta. Arkkitehtuurissa tulee kiinnittää erityistä huomiota tilojen hahmotettavuuteen sekä hyvään valaistukseen ja akustiikkaan, kun kyseessä on aktiivisuuteen ja liikkumiseen kannustava ympäristö; näkemisen ja kuulemisen estyminen voi olla pienestä kiinni.
"Esteetön ympäristö lisää liikettä ja on turvallinen ja toimiva ympäristö kaikille"